Din episoadele anterioare...
- Liz... Te-ai întors, în sfârșit. - Max.
La podea!
După ce am păstrat secretul 20 de ani, tu readuci pe cineva la viață?
Când era pe moarte, tata tot spunea asta:
"Dacă vezi amprenta, du-te la Manes."
Ești extraterestru?
Dacă nu vei păstra secretul nostru, o să te găsesc, oriunde ai fi.
- Las-o în pace! - Ce-i cu tine?
De când am vindecat-o pe Liz, simt că am o otravă în mine.
Soțul meu nu trebuie să afle cine sunt cu adevărat, și asta doare.
Chiar nu ți-ai risca viața pentru nimeni din lumea asta?
Vreau să văd analizele Rosei.
Cred că a fost ucisă.
Max, eu nu simt la fel pentru tine.
Vrei să te răcorești?
Voi afla cine mi-a ucis soția și îl voi pune să plătească.
Chiar dacă e Max Evans.
Prin metoda științifică, savantul elimină
orice părere personală sau influență din exterior.
Așa că nu contează că Max Evans mi-a salvat viața.
Sau că, acum zece ani,
el a fost singurul care m-a făcut să zâmbesc după plecarea mamei.
Sau ce simt acum, când mă privește. Numai știința contează.
Observație: la câteva ore sau zile după ce a murit sora mea,
i-a apărut pe corp un semn ciudat, sub formă de amprentă.
Observație:
e aceeași amprentă pe care mi-a lăsat-o Max Evans când m-a salvat.
Observație: Max Evans m-a mințit cu privire la ultima întâlnire cu Rosa.
Capacitatea lui Max de a manipula energia electromagnetică
îi dă putere să vindece, dar și să facă rău.
Ipoteză: Max Evans mi-a ucis sora.
Salutare, cobaiule!
ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Episodul 3
Calmează-te, că nu mi-am adus bisturiul.
Bun. Am văzut ce i-ai făcut broaștei ăleia în clasa a noua...
Încerc să te ajut, Max. Ai zis că ești bolnav
și că nu ai cum să mergi la medic, deci eu sunt singura ta șansă.
Nu m-am simțit rău. Nu am fost bolnav niciodată.
Nu se manifestă ca o boală în sensul obișnuit, sunt mai degrabă
accese de furie și de mânie.
Poate că ești doar stresat.
Anxietatea cronică menține activă axa hipotalamo-hipofizo-suprarenală.
- Dă-ți jos tricoul! - Da.
- Nu-ți fie frică de mine. - Nu mi-e frică.
Îți bate inima cu putere.
Nu fiindcă mi-e frică de tine.
- Mă bucur că ți-ai făcut puțin timp. - Fac doar o pauză de 30 de secunde.
Ai spus că pacienta cu amprenta trăiește încă.
Clar. Se poate oare ca extratereștrii să nu fie dușmanii omenirii?
Tu mi-ai cerut informații despre moartea Rosei Ortecho.
Ți-am oferit informația asta, acum e rândul tău.
Nu vrei să te joci cu copiii tăi de-a OZN-urile?
- Ai patru eroi de război. - Cei slabi nu fac față.
Vrei să zici că Alex e slab?
S-a organizat o întreagă paradă când s-a întors din Irak!
Poți să faci parte din Proiectul Shepherd, fiindcă e firesc.
Sau vei face alegerea asta înțeleaptă fiindcă te temi
de ceea ce ți-ar putea face Guvernul SUA
în târgul ăsta de doi bani în care trăiești.
Ca să nu mai spun ce ar putea păți amicul tău de doi bani.
Patria de-abia așteaptă să iei o hotărâre.
Nu-ți voi spune unde am văzut amprenta.
Nici nu voiam asta de la tine. Vreau să văd cercetarea tatălui tău.
De asta nu am apelat la băieții mei. Nu vreau un soldat.
Vreau un Valenti.
Acetona cu care se șterge lacul de unghii ajută la regenerarea plantelor.
Dar nu am mai văzut așa ceva. Asta te vindecă?
Mai mult ameliorează durerea. Nu ne vindecăm foarte repede.
Când ți-ai dat seama că ești diferit? Cât de multe poți să faci?
Îmi dau seama că mă iei la întrebări. E tot un talent de-al meu.
Am un punct de plecare.
Acum îți monitorizez aportul electromagnetic în relație cu emoția.
Adică faptul că e pană de curent când mă supăr?
Poți să mă ajuți cu asta? E enervant.
Poate, dacă voi ști mai multe.
Așadar...
Michael și Isobel. Ce fel de puteri au ei?
- Și ei lasă amprente? - Lasă-i pe ei.
Ei nu știu că facem asta...
- Pot să descarce energie involuntar? - Poate. Nu știm cum merge treaba.
În natură există animale și chiar plante care pot face asta.
- Ce vrei să spui? - E un mecanism de apărare. O armă.
Poți face și rău folosind electricitatea?
Ești teafără?
- Fractali... - Lasă-mă să mă uit!
Nu, n-am nimic. Ia mâna de pe mine!
Am adus toată armata pentru strângerea de fonduri,
și tu te joci de-a autopsia?
Știe deja secretul. Ce contează? Poate că mă va ajuta.
- Ți-am zis că te vom ajuta noi. - Cum?
Nu știu ce ai, dar sunt sigură că Liz nu e expertă în așa ceva.
Am încredere în Liz! Există o legătură specială între noi.
- Sau a existat, cred. - Serios?
Liz și Kyle s-au combinat la Wild Pony imediat ce s-a întors ea în oraș.
Știai? I-au văzut Hank și Lindsey.
Îi rămăsese pe piept urma mâinii tale.
Vrei să nu te mai bagi?
Nu te mai preocupa de viața mea ca să uiți de relația ta complicată.
Mă privește ce ți se întâmplă, Max. Eu țin la tine. Te iubesc!
Liz ți-a spus clar că nu te place.
Măcar ea mă cunoaște!
Ești geloasă că a mai aflat cineva, când căsnicia ta e o farsă.
Taci odată! Liz se folosește de sentimentele tale ca să te studieze.
Și tu o lași! Ești de acord cu orice, numai să fii aproape de ea. Jalnic!
Am încredere în tine. Promite-mi că păstrezi secretul!
Tu vrei să crezi că Max e blând,
dar e clar că e un extraterestru. Uite dovada!
- E o rană superficială. - Dar aia nu e ceva superficial.
Știi și tu că un asemenea nivel de energie poate fi letal.
- Eu zic să-l denunțăm. - Cui? Poliției?
Nu știu. Guvernului?
Da, ca să trimită președintele aici toată Forța Spațială.
Nu mi-a plăcut niciodată.
Se holba mereu la tine, de parcă erai de pe altă lume.
Nu doar Max Evans e implicat. A trebuit să-l provoc ca să se întâmple asta.
Ce-ar fi putut face Rosa ca să-l provoace?
Mereu ascundea lucruri. Îi plăcea să aibă secrete.
Vezi inima asta de aici?
E unul dintre ascunzișurile ei.
Clasic.
Ce sperai să găsești?
Ca într-o anchetă de crimă, caut un indiciu.
Ai un indiciu, dar îl tot ignori fiindcă... E din cauză că e înalt?
Plus că strică chestii scumpe cu puterea minții.
- Vreau să aflu de ce! - Bine, Nancy Drew.
Vreau să înțeleg ce s-a întâmplat atunci și să nu-i distrug viața.
Te-ai trezit...
Și tu ai rămas.
Era târziu. Eram obosit.
De asta ai rămas.
Salutare! Am adus covrigi!
Fir-ar!
Calmează-te! E Isobel.
- Știe de noi? - E ceva rău?
Da!
- Guerin... - Nu-ți face griji!
- Te-au primit înapoi? - Da.
Eu repar cel mai repede mașinile din orașul ăsta.
Așadar...
- Vrei să-ți tunez mașina? - E vorba de Max.
- O lasă pe Liz să facă experimente. - Sper că sexuale.
Dacă un bioinginer descoperă cum e alcătuit Max, va ști cum să-l distrugă.
Și pe noi toți.
Se folosește de el, sunt sigură. Trebuie să-i separăm.
Am și un plan.
Nu credeam să apuc ziua când o să intre Liz în bar la spartul târgului.
- Ai avut o seară nasoală? - Da, de vreo zece ani e așa.
Am găsit asta într-unul dintre ascunzișurile Rosei.
Îți pot face rost de iarbă din secolul ăsta, dacă vrei.
Deși și asta cred că e bună.
Voiam să mă ajuți să mai descopăr niște secrete.
Lucruri pe care ți le-a spus, poate, doar ție.
Vezi în spatele semnului "Nu vânați!".
Melodiile ei preferate. Toate, din anii '90. TLC, Goo Goo Dolls.
E și Ginuwine pe CD.
Nu cred că sunt piese. Adică nu doar piese.
Cred că sunt indicii.
Prima, "Aici, în dormitorul tău". La noi, adică.
"Pony"...
E fix genul ei de melodramă de adolescentă.
E o hartă pentru ascunzători.
Știu, mi-am dat și eu seama, doar că...
Vreau să-i respect intimitatea. Chiar și acum.
Eu, fiind sora mai mică,
în mod automat, îmi voi băga nasul. Chiar și acum.
Piesa trei, "Sub pod".
- Vii? - Da!
Să te enervezi când chiar vor prelua controlul roboții.
Ce-i asta?
Voiau s-o vândă la licitația de la secție.
- E o ediție princeps, Cam. - Da. Știam eu cine e tocilar...
Hai să mergem la film diseară!
- Mă inviți la întâlnire? - Da.
Eu credeam că avem o relație mai deschisă, fără angajamente.
Știu, dar m-am gândit că e o idee bună.
Da. De ce nu? Hai să mergem la film!
După aceea, poate mergem la căminul cultural și încingem o horă.
OK...
M-am gândit mult la tata în ultima vreme.
Mai știi scrisorile pe care le trimitea de la azil?
- Nu le găsesc. - Cancerul l-a schimbat.
Spre final, se uita la mine și-mi dădeam seama că nu știe cine sunt.
Ne trimitea scrisori și când stăteam lângă el toată ziua.
Mai bine nu săpa în trecut. Păstrează amintirile frumoase!
Eu vreau doar să aflu cum era sora mea.
Știi asta deja. Rosa era exuberantă, impulsivă...
Îți ținea părul când îți era rău și tăia cauciucurile fostului tău iubit.
Era zăpăcită și nu te puteai baza pe ea, dar, nu știu exact cum,
când aveai mai mare nevoie de ea, venea imediat.
Nu o vei descoperi în crevasele murdare ale orașului.
Poate că nu.
Totuși...
"Dragă Rosa, nu vei fi niciodată singură." Semnat, Ofiucus.
Dacă era vreun Ofiucus în Roswell, sigur am fi aflat.
O fi un pseudonim. Ofiucus e al treisprezecelea semn zodiacal.
E mai controversat.
Zodiacul fraudulos. Versul scris pe braț înainte să moară.
Poate că nu e un simplu vers, ci e ceva romantic.
Eu așa cred. Crezi că avea un iubit?
- Maria! A murit, poți să spui. - Mie nu mi-a zis.
Dar am dormit la tine atunci și am văzut că a plecat pe furiș.
S-a machiat cu mare atenție, trebuie să fi fost o întâlnire.
I-ai fost o prietenă bună.
Haide! Mai avem de studiat harta.
"Sâmbătă seară în oraș", de Hal Ketchum. O fi la film?
O să intri în mintea lui Liz înainte sau după invazia marțienilor?
Voi aștepta momentul potrivit.
Aș vrea să știu de ce vrei s-o alungi din oraș.
Ți-am zis și eu asta la reuniune și ai fost oripilată.
Nu cred că-ți dai seama cât de neplăcut este
pentru mine să intru în abisul întunecat al subconștientului uman.
- Lucrurile s-au complicat oricum. - Sunt de acord.
- Dar cred și că ți-e teamă. - Să nu se afle de mine?
Că nu mai ești cea mai importantă din viața lui Max.
Că ar putea s-o iubească mai mult pe Liz decât pe tine.
Michael Guerin a venit aici?
- Noah! - S-a stricat proiectorul. E OK acum.
Puteam eu să... Da, ai făcut bine. Mersi!
- Nu ai venit aseară la cină. - Știu. Îmi pare rău!
Max are probleme cu o fată.
Da. Și eu tot asta am.
Iartă-mă, iubitule.
Ce zici de asta? Încercăm ceva nou diseară?
Cine vrei să fiu?
Diseară, mă gândeam că am putea să fim amândoi...
... prezenți.
Pleci deja?
L-am mai văzut. Nu-mi place cum se termină.
Știi ceva?
Îți dau și ție din berile astea, dacă mă lași să mă uit de-aici.
Hei! Te ajut cu ceva, Valenti?
- Ce căutai la Arhive? - O vizitam pe mama.
- Cred că a ieșit. - Aș putea să te arestez.
M-am prins... Exagerarea asta a ta are legătură cu Liz?
Îți place?
Sunt sigur că ai aflat...
... de faza din parcarea Wild Pony.
- Chiar vrei să te pocnesc? - Nu se cade să faci tu asta.
- Dar cred că de mult vrei s-o faci. - Nu mă cunoști deloc.
Alo! Ce se întâmplă aici?
Nimic. Doi foști colegi de liceu de la New Roswell stau de vorbă.
Mai mergem la film sau nu?
Da, mergem.
- Ești frumoasă. - Mersi.
Ai grijă, fiule!
M-ai nimerit!
Ce frumos!
Hei!
Ar fi mai bine să pleci.
Du-te și meditează la cum ai putea să-ți servești mai înțelept țara.
Ți-e rușine cu mine, tată?
Ești un soldat decorat cu Purple Heart, care a fost în trei misiuni.
Guerin e arestat o dată la șapte zile pentru jocuri de noroc.
Tu singur te faci de rușine, fiule.
Mă scuzați. Bună seara!
Mulțumesc orașului Roswell
pentru prezența în al treilea an consecutiv la acest eveniment.
Datorită vouă, am strâns de două ori mai mulți bani pentru veterani.
Va vorbi în numele soldaților noștri curajoși
plutonierul-major Jesse Manes.
Mulțumesc, Isobel. Mulțumesc tuturor celor prezenți aici. Bună seara!
În ultimii 70 de ani... De fapt, mai bine de 70 de ani...
Hai, recunoaște! Nu-ți plac șezătorile astea.
- E chiar așa de evident? - Putem să ne întoarcem la Wild Pony.
- După ce găsim ascunzătoarea Rosei. - Bine, haide!
- De ce am venit aici? - S-a întâmplat ceva cu tine.
- Nu poți minți un medium. - Eu...
Bine.
Voiam să-i spionez pe Max și pe partenera lui.
Lui nu-i plac deloc blondele înalte.
Dacă stăm la pândă, vreau un corndog. Și ție îți aduc o michelada.
Bună, Liz! Vreau să te rog ceva.
Rosa!
De ce te porți așa? Credeam că suntem prietene.
- Liz... - Da.
E timpul să pleci din Roswell. Și, de data asta, să nu te mai întorci.
De-ar fi fost mereu așa!
Oprește-te!
Nu pot pleca.
De ce nu poți? Ce te ține aici?
Max.
- Pământul către Liz! - Da. Ce e?
Cred că știu unde e locul.
Rosa nu ar fi venit niciodată aici sâmbătă seara.
Știu eu unde s-ar fi dus.
Dacă nici eu nu știu cum e să vomiți așa...
- Ai reușit? O să plece din oraș? - Nu.
Nu cred că e așa de ușor.
- Nu ai fost suficient de puternică? - Ba da, Michael.
Nu știu cum să zic. Am intrat în mintea ei, dar nu am putut face ce voiam.
- N-ai putut sau n-ai vrut, Isobel? - Nu ai cum să înțelegi.
O tot vedeam pe Rosa, în mod bizar. Iar Liz era acolo...
Vedeam și simțeam ce vedea și simțea ea.
Când a zis de Max, am simțit un val de emoție.
Poate că nu e doar o pasiune adolescentină, poate că ea și Max...
Ea și Max... ce?
Fugi! Vine poliția.
Dle polițist...
- Salut! - Salut!
- Ai ținut un discurs frumos. - Mulțumesc.
- Nu-mi vine să cred că ești aici... - Poate că ai dreptate.
Poate că nu voi fi cu Liz.
Eu și Cameron ne combinaserăm înainte să vină Liz.
Poate că iese ceva. Dacă-mi dau silința...
- Credeam că vor da "E.T." anul ăsta. - Xenofobia atrage mai multă lume.
Ia să vedem...
Ești sigură că e aici?
Eu și Rosa ne furișam aici, sus, după ce adormeai tu.
Cred că iar ne-am înșelat.
Liz, relaxează-te!
Petrece-ți seara asta într-un orășel, ca și cum ai fi Rosa.
Poftă bună!
În timp ce tu îți luai diploma în bioinginerie,
eu ieșeam cu un tip, Chad. Mi-am schimbat și statusul pe Facebook.
Cum să-i pui unui copil numele Chad? Cei cu numele ăsta ajung niște ratați.
Nu-i așa?
Mi-a lipsit asta.
Mi-am părăsit logodnicul din Denver acum trei săptămâni. Diego.
Nu știu de ce râd! Nu! E perfect!
- Nu e de râs... - Scuză-mă.
Pur și simplu nu simțeam același lucru. Nu simțeam nimic.
- Ce făceați aici tu și Rosa? - Fumam, beam...
Ne uitam la stele și...
Cine găsea prima semnul Pești făcea ceva complet prostesc.
Ea era în Pești.
Îl vezi? Sunt doi pești.
- Eu văd o săgeată. - Fix așa zicea și Rosa.
Poate că nu erați chiar așa de diferite.
Dumnezeule...
- E o scrisoare de dragoste. - De la cine? De la Ofiucus?
Bun. Am făcut cam tot ce visează doi adolescenți să facă la întâlnire.
Film, pop-corn...
Mai lipsește o singură activitate tipică pentru un licean...
Care... adică?
Ce faci...
Bine.
Max!
Scuze, am închis. Vino altă dată!
Trebuie să vorbim acum!
Liz...
- Liz, oprește-te! Ce e? - Te culcai cu sora mea!
Explică-mi asta!
Liz, tot eu sunt. Jur că, dacă te-a răpit...
Kyle Manuel Valenti.
Ai fi un infractor tare slab.
- Vrei să-mi explici și mie? - Căutam ceva despre viața lui Evans.
Suntem într-un fel de... triunghi amoros.
Voiam să găsesc ceva nasol despre el, dar n-am găsit.
E vorba de Liz Ortecho?
Kyle...
- Ce e? - Nu-mi place neamul ei.
Părinții mei s-au chinuit în sărăcie
ca să intre legal în țara asta. Ei credeau în America.
În libertate, în patriotism, în lege.
Cei care sfidează legea ne fac pe toți de râs.
- Vorbești ca un habotnic. - Și tu ești naiv!
Rosa Ortecho le-a omorât pe fete și a dezbinat oamenii.
Tu erai plecat la studii, dar taică-tu a pierdut alegerile atunci.
Jesse Manes a sprijinit un candidat alb.
Și știi că cei din oraș țin mult la soldații lor.
Credeam că tata era prieten cu Manes.
Jesse Manes nu are prieteni, Kyle. El are doar soldați.
"Simt că dispar până când mă privești tu."
"Atunci mă simt complet goală. Nu mi-a plăcut niciodată asta."
- Te rog! - Ai vrăjit-o.
"Nu știu cum faci de stai mereu acolo unde răsare soarele."
- Ție ți-am scris-o, Liz. - Nu mă minți!
"Mi-ai atins buzele și nu am mai putut respira"?
- Noi doi nu ne-am sărutat! - Așa e!
În aprilie, în clasa a XII-a... Sosul ăla picant mi-a rămas pe buze
și nu mi-a zis nimeni nimic trei ore.
Apoi, l-ai șters tu cu degetul mare, în laborator.
În ziua în care...
Ne-au trimis devreme acasă, din cauza penei de curent.
O fi găsit Rosa scrisoarea. Aveam 17 ani, voiam să fiu scriitor.
Eu nu te acuz de relația ta de licean, ci de ceva complet diferit.
M-ai mințit cu privire la ultima voastră întâlnire.
Știu că ai văzut-o în noaptea în care a murit și știu că a fost ucisă.
De un extraterestru.
- Ce? Eu nu... - Tu ai fost, Max?
Salut!
- Vrei să ne plimbăm? - N-o să meargă așa, Guerin.
Nu pot să mă prefac că nu am văzut ce afaceri faci.
Da.
Uneori, mai amanetez o bobină de cupru, pentru niște bani în plus.
Cui îi pasă?
Mie. Eu sunt soldat. Și nu pot fi cu un infractor.
Toată viața mea, sistemul ăsta m-a lăsat la mila infractorilor.
Eu doar încerc să supraviețuiesc.
Dar tu cauți și acum scuze ca să pleci, nu?
Poate.
Iar tu îmi dai și acum cele mai bune scuze ca s-o fac.
Timp de zece ani, am crezut că sora mea s-a sinucis și a omorât alte două fete.
Dar se pare că a fost o minciună. M-ai mințit!
Ai dreptate, te-am mințit. Am văzut-o pe Rosa în noaptea aia.
Te-am condus în seara aia, dar eu nu m-am dus acasă.
Am rămas în foișor și ți-am scris rândurile alea.
Ți-am lăsat o scrisoare sub ștergătoare, dar a găsit-o Rosa.
Era beată, drogată și furioasă. Mi-a spus să te ignor.
Țipa și mă îmbrâncea.
Așa că... ai omorât-o?
Nu!
Am condus mai departe.
Era distrusă, îmi era clar lucrul ăsta.
Restaurantul era deschis. Puteam să vorbesc cu tatăl tău sau să stau cu ea.
Te-am întrebat foarte clar dacă ai văzut-o în noaptea aceea.
Aveai destule amintiri dureroase.
După toate lucrurile prin care am trecut amândoi,
chiar mă crezi în stare să ucid pe cineva drag ție?
Liz, toată viața mea te-am iubit.
Și în fiecare zi din acești zece ani în care ai fost plecată.
- Nu despre asta e vorba. - Pentru mine, asta e totul!
Poate că are dreptate sora mea și sunt demn de milă.
Dar... nu am omorât-o pe Rosa.
Lasă trecutul în urmă!
Nu îl mai poți schimba.
Noah, iubitule! Ești acasă?
- Cum a fost până la urmă? - Bine.
Am strâns de două ori mai mulți bani. Vor fi încântați.
- Iz, nu trebuie să faci asta. - Nu.
Am spus că vom avea o seară faină. Sunt aici, sunt prezentă.
Isobel, te iubesc. Din tot sufletul.
Cum a fost până la urmă?
Noah...
Iartă-mă. Știu că sunt dependentă de Max.
Nu-i nimic. Știam asta dinainte să mă însor.
Totul se duce de râpă și nu mai știu ce să fac.
Max e omul meu de suflet. Așa a fost mereu.
Dar acum e îndrăgostit și...
Iar ea îl iubește. Mult.
Știu că nu vrei ca fratele tău să fie nefericit.
Nu...
Asta e problema. Mereu a fost nefericit, iar eu nu am știut asta.
Cred că eu sunt de vină.
Poate că ar fi bine, pentru o vreme, să nu te mai preocupe fericirea lui.
Poate că ar fi mai bine
să mă lași pe mine să mă preocupe fericirea ta.
Dă-mi voie.
Hai să-ți arăt ceva!
E "The Land Before Time"?
- De unde știi? - Mi-a zis Max.
A zis că ți-ar prinde bine, după seara asta.
Nu îl vei pierde.
Doar te distanțezi puțin. Nu e nimic rău în asta.
Isobel Evans-Bracken...
Tu ești omul meu de suflet
și așa vei fi mereu.
Și mi-ar plăcea tare mult să fiu omul tău de suflet.
Deci Rosa a pus mâna pe scrisoare ca să-l îndepărteze pe Max.
De ce? Doar era inofensiv.
Da. Adică nu știu, poate.
Mi-a spus că mă iubește. Că m-a iubit mereu și mă iubește și acum.
E extraordinar.
- Ce i-ai zis? - Nu am încredere în el.
- Nu mă mai chema! - Ai putea să nu mai vii.
Oare? Tot ce zici pare o amenințare subtilă.
Am auzit de oameni care au refuzat astfel de oferte și au avut de suferit.
Aproape a funcționat. Te-ai folosit de tatăl meu mort ca să scapi.
Nu ați fost prieteni, de fapt, nu?
Am văzut că nu l-ai vizitat deloc în timp ce era pe moarte!
Eu și Jim am avut mici disensiuni, dar scopul nostru era același.
Să ne protejăm orașul și lumea întreagă de amenințarea iminentă.
Iminentă? Accidentul s-a produs în 1947!
Nu știu cum ne amenință ei, dar e clar că nu se grăbesc.
Asta, dacă nu cumva Paul Ryan e extraterestru.
- Fii respectuos! - Sunt respectuos!
Strămoșii mei au sacrificat totul ca să vină aici și eu să-mi împlinesc visul.
Dar familia mea crede și în sistemul judiciar.
În prezumția de nevinovăție. Așa că nu-ți voi da pe nimeni.
Asta a scris tatăl meu când era pe moarte.
Dacă încerca să transmită un mesaj, atunci, aici ar trebui să fie.
Suntem chit acum.
Tu mi-ai dat autopsia Rosei, eu ți-am dat "hieroglifele" tatei.
Fă ce vrei cu ele!
Eu mi-am făcut treaba. Nu mai sunt soldatul tău.
Ai făcut ce trebuia.
Dar să știi că în sistemul nostru există o breșă periculoasă.
Prezumția de nevinovăție
e valabilă cu condiția să se facă dreptate abia după dezastru.
Știi ce spun mereu vecinii când prindem un terorist?
Că era un om tare de treabă.
Calm, inteligent...
Că nu deranja pe nimeni.
Că era discret.
Michael, când auzi mesajul, vino încoace!
Nu era genul care să fabrice o bombă.
Dar apoi...
Ați urmărit ROSWELL, NEW MEXICO
Seria I Sfârșitul episodului 3
Subtitrare: Retail